ANTERIORMENT A EL PERIFÈRIC
Et miro i miro tot això…
És tan diferent del lloc on visc.
T'hauràs d'agafar uns dies de baixa.
Se m'ha escapat a mi.
Ho investigarem. Me n'encarregaré personalment.
Crec que podríem unir forces
i jo et donaria alguna cosa a canvi.
Sense pla ni informació ni reconeixement.
Inspectora Ainsley Lowbeer, Policia Metropolitana.
Que hi ha algú, aquí?
Què passa, Sra. Fisher?
Reece, rei meu.
T'he de demanar que em portis al metge.
-Vol que truqui al Burton? -No.
No els vull preocupar.
Segur que no és res. Anem-hi tu i jo.
Està bé, rei. T'ho prometo.
Parlaré amb ells quan tornem.
Tinc la furgoneta aquí.
Necessitaré la teva ajuda, Reece.
És que...
Sembla que no...
No hi veig.
EL PERIFÈRIC
Valga'm Déu. Sembla que la teva vida ha fet un parell de girs inesperats
durant la darrera setmana.
Sí, senyora.
I ara què? Tens algun pla?
O pretens anar parant els cops així com venen,
esperant que surti bé?
Sé el que m'agradaria fer a mi, Beatrice.
Vull estirar les cames una mica.
-Prendre l'aire. -Sí, senyora.
No s'ho prengui malament, Sr. Zubov,
però ha triat un patró decoratiu absolutament asfixiant.
Bé, doncs, inspectora. S'estima més el jardí?
M'estimaria més marxar
i emportar-me els tres visitants amb mi
per acabar la nostra xerradeta a la fresca, com se sol dir.
Som-hi?
No vull ser maleducada,
però em sentiria molt més còmoda si ens acompanyés el Wilf.
Que tendra!
Ja tens un amic aquí.
Sigui gentil, doncs, Sr. Netherton,
i acompanyi'ns.
URGÈNCIES DE CLANTON
Perdona per venir sense cita, Dee Dee.
Sempre és un plaer, Ella. Amb cita o sense.
-Reece, l'ajudes a seure? -Sí. Per aquí.
-Aquí està. -Gràcies.
Què et preocupa, doncs?
Li importa si espero fora?
-És clar que no, rei. -Bé.
Reece, li dius a la Liz que pot marxar a dinar?
Sí, i tant.
Digues, com et sents?
No se suposa que estàs de baixa, Tommy?
Sí, però m'he adonat que no he fet seguiment de les proves recollides
a l'incident del pont.
Em vull assegurar que s'han catalogat adequadament.
De quines proves parlem?
Armes que portava el senyor.
Com ara?
Crec recordar que tenia una Glock
i un trasto que semblava una llanterna.
Un trasto, eh?
Per casualitat s'assembla a una andròmina?
Es va registrar cap prova després que m'envestís aquell cotxe?
El que vas dir que era invisible?
-Què fas? -Truco a la Dee Dee perquè vingui...
Has rebut un cop lateral, Tommy.
Fort.
Hauries de tombar-te a les fosques
amb gel al cap i una cervesa freda a la mà.
Quan em contestis, Gladys, ho faré.
T'ho prometo.
No s'ha registrat cap prova tret del teu cotxe destrossat.
No hi ha Glock, no hi ha trasto.
Ni cap senyor, en realitat.
Només tu i el teu cotxe destrossat, Tommy.
Ara, ves-te'n a casa
abans que truqui al xèrif Jackman
perquè et digui el mateix que jo però amb menys amabilitat.
Què és això?
Un centre d'entrenament de la policia. En diem "el Zoo".
Per què?
És on venen a jugar els animals.
Totalment aïllats de qualsevol vigilància o interferència de l'IR.
O de klepts, en aquest cas.
Vosaltres dos i la Beatrice, divertiu-vos.
Pujareu al...
Quants pisos creus que poden pujar, Beatrice?
Provem-ne vuit.
Una mica ambiciós, no creus?
Molt bé, doncs.
Pis vuitè.
Al contrari que ella, no us heu fet als cossos nous.
Aquest exercici us servirà per acostumar-vos-hi.
Què collons?
Aquí provem els koides de la policia.
Pensa-hi com una cosa similar a allò al que la teva germana creia que jugava.
Una simulació, oi?
Seguiu la Beatrice. Us ho explicarà tot.
Puc acompanyar-los?
Aquest cop no, reina.
Tinc una altra prova per a tu.
Seiem?
És força clar.
Avancem de pis en pis, matant o desactivant el que trobem
fins a arribar a l'últim pis.
I què passa allà?
-Una sorpresa. -De quin tipus?
Una sorpresa és un esdeveniment inesperat.
Vol que defineixi "inesperat"?
No s'ho prengui malament, senyora, però és vostè... humana?
Per què ho pregunta?
No sembla que li preocupi el possible dany físic.
Gràcies per preguntar, soldat.
Diguem que soc especial.
Durant aquesta aventura, preocupeu-vos per vosaltres.
Jo em preocuparé per mi.
-Tindrem armes? -Només el que pugueu agafar pel camí.
Som-hi?
-Tens visió nocturna, tio. -Com?
Mou la llengua. Com els hàptics.
No ha estat del tot malament.
-Ets bo amb els números? -El millor de la classe.
Quants atacants ens hem trobat?
-Sis. -N'hi haurà 12 al següent pis.
Al següent, 18, i així successivament.
-48 a dalt de tot? -Si hi arribeu.
Què són?
Koides bàsics, sèrie 24A.
Modificats, és clar, per a aquesta tasca.
Què és un koide?
Un robot. Bípede.
Amb ulls humans.
Només per versemblança.
Velocitat, intensitat i violència d'acció. El lema de la vostra unitat, oi?
I?
No aniria malament més velocitat.
La majoria d'aprenents ja estarien acabant el tercer pis.
Sí, Gladys.
Un puto trasto.
TRUCADA ENTRANT XÈRIF JACKMAN
Xèrif?
Tommy, on ets?
Soc a...
Deixa el que estiguis fent i vine a casa del Corbell Pickett.
Estic de baixa, senyor.
Ho estaves. L'acabo d'anul·lar.
Mou el cul. Tenim un problema entre mans.
-M'has d'ajudar a solucionar-ho. -Rebut.
Déu meu. Estic ferit. És greu.
Hola?
Ajuda'm. M'han ferit de gravetat.
Està bé?
Truca al Tommy.
Dee Dee? Què passa?
-Ara mateix estic ocupat. -Tommy, agafa'l.
Us trucaré tan aviat com pugui.
Així.
Sí, així.
Ja està. Vinga. Ja ho tenim.
La mare que em va parir.
Malparit.
Reece?
Hi ha algú més?
Què està passant?
Què passa? Digue'm, què passa?
L'has de tranquil·litzar o us disparo a les dues.
Està bé. Estic aquí.
On és el Reece? Per què no contesta?
És que...
ha sortit.
Seieu. Les dues.
No m'ho feu difícil.
És ell, oi?
-Qui? -L'home del pont.
No vull ser groller, senyora, però tanqui el bec
i no l'obri.
Te n'has adonat?
Ha pres una mostra del nostre ADN.
Per assegurar-se que som qui diem que som.
Podríem fer-li el mateix, collons.
I que ens executin.
Mai no havia conegut un agent superior de policia.
Una persona força extraordinària.
Són tots així, malauradament.
Són...
És ell?
Sí, senyor?
Necessito que accediu al perifèric.
Vull saber de què parlen.
Per desgràcia, no ho puc fer, això. O no vull, més aviat.
Disculpa?
Si ho intentéssim, la inspectora ho sabria.
Com probablement sap que mantenim aquesta desafortunada conversa.
Acaba de preguntar el que crec?
Si fóssim llestos, estaríem fent les maletes.
Ja hauríem marxat.
Si marxem, tot haurà estat per res.
Perdríem accés al monyó i al que té la noia a dins.
No sé si val la pena morir per això.
Jo no sé si puc viure havent fugit d'això.
Podries tu?
Estàs bé, Ossian?
Sí, estic de puta mare.
Bé, Srta. Fisher,
les Ties han recopilat informació força interessant.
Les Ties?
Són algoritmes de filtració de dades.
Com abelles que volen pertot arreu.
T'agradarà saber que el teu amic, el Sr. Penske,
no va perdre els membres al meu temps.
Però això significa que...
Que l'IR deu haver obert el monyó
almenys una dècada abans del que pensàveu.
Per tant, ja s'han estat esdevenint
divergències importants als nostres temps.
La més preocupant, el Jackpot.
Sembla que està succeint a un ritme accelerat al teu món.
La meva suposició és que l'IR ho ha fet intencionadament.
Amb quin objectiu?
Això només ho pot respondre la Cherise Nuland.
La guerra de Texas.
La secessió. Va passar aquí també?
Sí. Tant el Sr. Penske com el teu germà hi van anar a lluitar.
Però la tecnologia hàptica que els van implantar
es va desenvolupar dècades més tard,
així que van lluitar com a soldats normals.
I el Conner va resultar ferit?
Va sobreviure a la guerra il·lès.
Però el teu germà, no.
Què? El van ferir?
Va morir.
Em vas dir que aquestes dades no es podien recuperar.
I tenia raó, en gran part.
Però les Ties tenen accés a arxius que no estan a l'abast del públic.
I jo?
Les dades s'enterboleixen
després del Jackpot, però sembla que et vas casar
i vas tenir dos fills.
Amb qui?
El xèrif Thomas Constantine.
Em vaig casar amb el Tommy?
Exacte. Em fa reconsiderar els protocols,
saps?
Si t'he de donar l'enhorabona o no.
Al cap i a la fi, les Ties m'han parlat d'una Flynne Fisher que ja no existeix.
Però de tu, estimada,
no en sé pràcticament res.
És força estimulant.
Suposo que no has fet gaires entrevistes de feina.
Només a Forever Fab.
Però no va ser una entrevista en si. Només una prova de drogues.
Però la vas superar?
És clar.
Perfecte.
El que vull dir és
que ens prenguem aquesta trobada com una cosa d'aquest estil.
Una oportunitat per conèixer-nos.
Et faré unes preguntes.
Intenta respondre tan aviat com puguis, sense pensar.
Te'n veus capaç?
Molta gent no sap fer servir ganivets.
Ara riurà, però hi ha, fins i tot, tutorials sobre el tema.
Tallar o punxar,
artèries o òrgans, i aquesta mena de coses.
Segons la meva experiència,
és qüestió de rapidesa.
Com més forats en menys temps, millor.
Així de simple.
Quan hi penses,
és al contrari de com t'han ensenyat.
Per tant, imagino que se't pot fer difícil.
I no parlem d'altres obstacles com les obligacions morals.
Diria que podries donar una ganivetada, com a molt,
abans que et deixés com un... Com es diuen els...?
Quina és la diferència entre un sedàs i un colador? Són el mateix?
Quina puta passada.
T'ho he dit, tio. Vindré a viure aquí. Per sempre.
Quina és la sorpresa?
El mòdul d'entrenament es completa quan només en queda un.
Sorpresa.
-Por més gran? -Que mori la meva mare.
-Millor virtut? -No sé quan tirar la tovallola.
Debilitat?
El mateix.
Si poguessis tornar enrere i que res d'això hagués passat, ho faries?
No.
Si pogués tallar la connexió entre els nostres mons,
em demanaries que ho fes?
-No. -Per què no?
Hi has pensat massa. T'has quedat congelada. Ja passa.
Puc fer-li jo unes preguntes?
Com les que m'acaba de fer?
Diguem-ne tres, com si fos un geni.
La seva por més gran?
El passat.
Vol dir el temps d'on vinc jo?
Exactament.
Això són dos. En queda una.
De veritat pot fer-ho?
Tallar la connexió?
Perdona, crec que t'he promès massa.
El teu germà i el teu amic ja han acabat.
Així que adeu i bona sort.
La següent visita serà més activa, t'ho asseguro.
Bonica...
ets una màquina.
Hòstia puta!
Sempre et sents així quan tornes?
Tio, em casaré amb ella.
-Amb qui? -La noia robot.
No puc ni llegir això.
Què?
El Reece ha portat la mare a urgències. Diu que hi anem. Vinga.
Merda. Un moment.
Va, espavila't, collons! Hem de marxar!
Hola?
Xèrif?
El que vull dir és que vull matar algú.
Vull fer-ho amb les meves...
Què collons hi fa, aquí?
Enfunda la pistola, fill.
Ja no hi pots fer res, amb ella.
Què ha passat?
El presoner que vas perdre?
Va venir i va matar la Mary Pickett.
Ha robat un dels seus cotxes.
Et pots imaginar com n'està, de disgustat, el Sr. Pickett.
Necessito que vagis a casa dels Fisher
i detinguis el Burton.
I emporta't la germana també.
Què hi tenen a veure els Fisher?
Encara estic lligant caps, Tommy,
però la història quedaria així:
el Burton i els amics soldats han estat traficant drogues.
Han fet enfadar algú que no devien.
Aquesta persona ha contractat un assassí per eliminar-los.
Tu havies detingut l'assassí, Tommy,
però el vas perdre.
Va venir aquí, a casa dels Pickett,
va robar un cotxe i va aconseguir escapar.
I en el procés, va matar la Mary Pickett.
Què et sembla, pirata?
Que s'ho acaba d'inventar.
És el que fas quan expliques una història: t'inventes coses.
Com el que has estat fent els últims deu anys.
Fingint que no saps com funcionen les coses.
Creient que és tot un conte de fades
per sentir-te un puto cavaller de la taula rodona,
quan tot el temps estàs treballant per a mi.
I, per tant, treballes per al Pickett.
Fes-me cas, fill.
Serà més fàcil ser honest amb tu mateix.
És esgotador tenir els ulls tancats tot el temps.
I ara, ves a buscar el Burton.
El Corbell vol fer-li algunes preguntes.
No.
L'home va dir que la teva vida havia arribat a una cruïlla.
Crec que tenia tota la raó.
Hòstia, Tommy, necessites que t'ho expliqui?
És clar que pots fer el correcte.
Emportar-nos, al Corbell i a mi, a la comissaria emmanillats, com gossos.
Després, els tres exposarem les nostres històries al món.
El Corbell i jo explicarem que vols culpar els altres dels teus errors,
que és el que fan els joves irresponsables.
Vols un xiclet?
Vas entrar en pànic, Tommy.
Et vas inventar una història de merda
sobre com jo, quatre cops elegit xèrif de Clanton,
vaig envestir el teu cotxe amb un vehicle invisible,
vaig fugir amb el presoner
i el vaig amollar a casa del Corbell.
El mateix home que té com a empleats el 50 o 60 % de la població de Clanton.
I després, bé, a la merda, Tommy, ja m'estic fent un embolic.
Ja veus on vull arribar amb això.
El Corbell i jo, ens en sortim amb les disculpes més sinceres.
Tu, en el millor dels casos, perds la teva feina.
Tot i que potser tindràs càrrecs pendents.
Detenció il·legal i aquestes coses.
O tens l'altre camí.
El de seguir-nos el rotllo
i continuar fent la bona feina que sempre has fet com a policia.
Potser inclús assumir més responsabilitats
amb la remuneració pertinent, és clar.
O podries intentar ser un puto adult per una vegada.
No tens opció. Ho veus, oi?
La meva història potser és falsa,
però t'asseguro que sona convincent.
De segur que em creuran a mi i no a tu.
Així que, per què no ens deixem de ximpleries
i vas a buscar el Burton Fisher i la seva germaneta?
Han descobert i utilitzat les millores amb una prestesa admirable,
compartint informació visual i auditiva.
Això implicaria una sobreposició amb els seus implants hàptics.
Quina opinió et mereix? La seva personalitat, vull dir.
Són valents, assertius, resolutius...
El germà potser és el més predictible i fiable,
però m'inclinaria a buscar el seu amic en una crisi.
Per què?
Com diu?
Si el germà és més fiable, per què buscaries l'amic?
No tinc dades al respecte, inspectora.
La decisió ve de la meva xarxa neuronal, d'un nivell de subconsciència.
Interessant.
I la jove?
Encara és un interrogant, que espero poder respondre aviat.
Què passa?
La Cherise Nuland és a baix. Sol·licita una reunió.
L'esperava.
He deixat que es filtrés informació sobre la nostra visita a en Zubov,
deixant que ens vigilessin en arribar,
però no vaig anticipar que la Dra. Nuland reaccionés amb tanta alacritat.
Fes que pugi, si us plau. Serà una visita força informativa.
Puto pringat.
Com collons creus que viuràs amb això?
De debò. Com collons creus que viuràs amb això?
I ara què?
Esperem.
A què?
He de matar dues persones.
Sembla que una d'elles ve cap aquí.
Parla dels meus fills, oi?
Sí, senyora. Per desgràcia.
-La mare no contesta. -El Reece tampoc.
Reece: "Ta mare vol que vinguis al més aviat possible."
-"Ta mare"? -Em fa mala espina.
Pots vincular-te a ell?
-Merda. -Què?
No en rebo els signes vitals.
Estic temptada de trucar a la policia, inspectora.
La Llei de la vall inquietant deixa molt clar
que els perifèrics no han d'operar com a éssers autònoms.
La Beatrice existeix per una exempció de la llei.
És clar.
No sembla obra de l'IR.
Un plaer, Beatrice.
El plaer és meu, senyora.
Saps què és sorprenent?
Una conseqüència del Jackpot és que la gran majoria de koides
han estat modificats per assemblar-se a una persona perduda.
Germans, companys...
Menys habitualment, pares.
És curiós, oi?
És com si hi hagués alguna cosa natural
en el fet de perdre un pare o mare
que fa que sigui més fàcil d'acceptar.
Però un fill?
Una filla,
per exemple?
Disculpa, Beatrice.
T'he de demanar que t'apaguis.
I, si us plau, esborra els últims cinc minuts de la teva memòria.
Procedeixo a l'apagat. Iniciant esborrat.
Satisfeta?
Digui'm, per què ho manté en secret?
Complicaria la nostra relació.
Sí, m'imagino que sí.
Per què ha vingut, doctora?
M'han robat una cosa de gran valor
i vull un rescabalament.
Sé que estàs neguitós.
"Neguitós"?
Estic cagat, a dir la veritat.
No estem lidiant amb klepts només.
La policia hi està involucrada.
I qualsevol dels dos acabar amb nosaltres...
Te n'adones, del que significa això?
Som els únics que ho sabem.
L'Aelita ho sap.
L'Aelita és morta.
O s'ha amagat tant que és com si ho fos.
Això és per nosaltres.
Com accedim als bacteris? Com els seqüenciem?
Només hem de contractar algú al monyó que...
Ell mateix, reina.
Digue'm que no serà plaent
robar-l'hi davant dels nassos, a aquest arrogant...
L'arrogància és una forma d'estupidesa.
Hi esteu d'acord?
Pot ser una mica arrogant, per exemple,
donar per fet que el nostre xifratge és infrangible,
donat que, històricament,
la suposada inexpugnabilitat de qualsevol codi
ha estat sempre decebedorament breu.
Ves al despatx del pare i porta-li un ganivet.
-Quin? -Qualsevol.
Tinc un petit dilema aquí.
Una part de mi, com és natural, vol destruir-vos als dos.
En podeu dir "el meu nen interior".
Furiós, petulant, venjatiu…
Però la meva part amb una ment més freda
entén quant us necessito.
O, més aviat, les vostres habilitats.
I sembla que els vostres secrets també.
A més, em caieu bé.
En realitat, només tu.
A l'Ossian el podríem deixar, però tu
tens ànima de klept, te n'adonis o no.
Orgullosa, calculadora, agressiva…
I sí: arrogant.
Així que està tot a l'aire...
Em temo.
Què he de fer?
El meu preferit.
És preciós, fill meu.
Puc mirar, pare?
Em sembla que no. Ves a la cuina, que la mainadera ha fet púding.
-Em sap greu, senyor. -Calla, Ossian.
Digue'm què teniu entre mans o el mato. Deu segons.
L'Aelita volia treballar amb el germà.
El pla era descarregar els arxius robats als seus hàptics
per emmagatzemar-los al monyó, on ningú els pogués trobar.
Un pla brillant, hi deus estar d'acord.
Tret pel fet que era la germana
i ella no té implants.
El dispositiu va traduir les dades en ADN bacterià.
Estan colonitzant el seu cervell.
Què pensaves fer amb aquestes dades?
Vendre-les al millor postor.
No et crec.
Donar-les als neoprimitivistes.
Per què collons voldries fer això?
Perquè puguin destruir aquest món i construir-ne un de nou.
Que il·lusa.
Il·lusa i romàntica.
Si intenteu trair-me de nou,
no em deixareu altra opció que tallar-vos a trossos
i donar-los-hi als meus petits.
Però admiro la resta del pla.
Posem fil a l'agulla.
Cada vector del Jackpot va ser utilitzat
com a arma pel mateix element disruptor:
la naturalesa humana.
Pot haver-se manifestat com a egoisme
o corruptibilitat o simple estupidesa,
però al final, tot es redueix al mateix tret:
una resistència persistent i autodestructora
a actuar pel bé comú.
Em permet?
I tant.
Fa uns dies, l'IR va patir una filtració de dades crítica
per part d'una empleada de l'IR
i un perifèric dirigit des d'un monyó.
La presència d'un soci d'en Zubov en una escena del crim
vinculada a la filtració apunta a la implicació de klepts.
Tenim motius per creure que volien
el nostre mecanisme d'ajust neuronal,
que, com ja sap, és un camp d'investigació altament confidencial.
El que m'està dient és que les dades robades
documentarien l'existència d'aquest mecanisme?
Així és.
I li preocupa això?
Les represàlies i el rebuig, si això es fa públic?
Per descomptat.
Però em preocupa més que facin servir el mecanisme
amb una finalitat menys benigna.
Una possibilitat inherent a aquesta tecnologia.
Bé, no crec que posi en dubte, inspectora,
que un martell és una eina molt útil.
Però també pot ser una arma letal en mans equivocades.
S'ha reunit amb en Zubov recentment, oi?
Segur que li ha explicat una bona història sobre les seves aventures al nostre monyó.
"Nostre"? En són propietaris?
El vaig crear jo, no?
Un laboratori per desenvolupar aquesta tecnologia.
Suposo que no cal que li digui que seria molt perillós
que arribés a les mans dels klepts.
Què m'està demanant?
Destrueixi els Zubov,
la Flynne Fisher i tothom relacionat amb ells.
Tant aquí com al monyó.
Ho diu com si fos tan simple, com si tingués una vareta màgica.
Ja tenim precedents.
Els Samsonov.
Tot el clan va ser
eliminat de la faç de la Terra. Un espectacle impressionant.
La situació era ben diferent.
Ho era?
Sedició? Sí, diria que sí.
"Incitar a la violència contra una autoritat
"amb la intenció de derrocar-la."
Si tingués un martell...
Entenc que ha d'absorbir i processar tot això, naturalment,
però sàpiga que estic compartint això amb vostè
només perquè crec que té prou sofisticació i perspicàcia
per entendre el que està en joc.
Vingui a visitar-me.
La convido a un te, si vol.
Ho fa per diners?
Hi ha diners, però no estic aquí per això.
Per què, doncs?
Jo també tinc una filla.
M'agradaria que continués vivint.
Algú ha amenaçat de fer-li mal si no mata els meus fills?
En resum, sí.
La meva mare deia: "Només els ximples veuen el món en blanc o negre."
És un pensament admirablement simple per a una persona i un lloc simples,
però, lamentablement, no té aplicació ara.
Vostè creu que només hi ha dues opcions:
o mor la seva filla o moren els meus fills, i s'ha acabat.
Vol dir que hi ha una altra opció?
Sí.
Però escoltant-lo,
sentint la seva veu, ja sé que no la pot considerar.
Intenti-ho.
Podria morir vostè.
Què collons fas? Hòstia!
Per què ens aturem?
Parem un moment i pensem. Hem d'analitzar la situació.
Si no ens movem, matarà la mare.
Un assassí ens ha preparat una trampa. Si correm, morirem tots.
Burton...
Si alguna cosa sé fer bé, és això,
així que necessito que confiïs que sortirà bé.
Merda.
Té. Ves cap allà, al voltant del cotxe.
A veure si ho entenc.
No voler morir em converteix en un ximple?
No només un ximple.
També un covard.
I egoista.
Egoista fins al punt de ser malvat.
Tinc la impressió que no li caic gaire bé, Sra. Fisher.
Veus els senyals tèrmics?
I el senyal fred a terra?
És el Reece.
Tenim la Dee Dee, ta mare i l'objectiu.
És jugar-se-la massa per al meu gust.
Pot ser el de la dreta, però no n'estic segura.
Hem de fer que es mogui.
Activa el Sistema Nerviós del Reece.
Vols que es connecti a un cadàver?
Fes que li doni un espasme. Potser creu que és viu.
Intentarà rematar-lo i podrem identificar-lo.
M'estàs sentit? El Leon ho sentiria.
Sí. El Reece faria el mateix si estigués al nostre lloc.
Per què seguiu parlant? Fem-ho ja.
Flynne, avisa quan l'objectiu es mogui.
És ell. Es mou.
Executa.
Mama!
S'ha acabat.
Necessito el vell viu, Davis.
Li vull fer una sèrie de coses.
Ho entenc, Corbell.
Farem el que puguem.
Era una dona extraordinària, Corbell...
Crec que se m'ha acudit una de bona, xèrif.
Volia la seva opinió.
Diguem que el vell va venir aquí,
va matar la Mary.
El senyor Pickett va trucar a la policia
i vostè va ser el primer a arribar.
Perquè, malgrat els anys,
encara es pren la seva feina seriosament, i tots ho agraïm.
Tommy, què collons creus...?
El vell era aquí,
armat amb el seu 45.
Quan vostè va treure l'arma,
ell li va disparar.
Diverses vegades, per desgràcia.
Tranquil. Calma, Tommy.
Estic massa calmat, xèrif. És això el que em fa por.
És com vostè ha dit:
no tinc gaire més opció, oi?
Tommy, no!
No em fotis.
Això sí que no m'ho esperava.
Ni de bon tros.
Ara bé,
aquesta calma que dius que sents,
crec que has d'abaixar la pistola
fins que torni
i puguem parlar-ne en profunditat.
Podem arribar a un acord.
No creu de veritat que el vell l'hauria deixat viure, oi?
El que no crec
és que tinguis els collons per fer-ho, noi.
Ni les bales.
Què coi se suposa que és això?
És un trasto, puto arrogant.
PRÒXIMAMENT A EL PERIFÈRIC
Si tu mors, és de debò.
Si moro jo, els salvo a ells.
Vull que el matis.
Wolf!
T'ho explicaré tot. Ho prometo.
Ajudant? Té pols.
Qui?
Necessitem els secrets que té la noia al cap.
No!
Subtítols: Nahuel Martino González
Creative Supervisor: Roger Peña