‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫- הקירות יכולים לדבר -‬
‫יש אמירה שאומרת,‬ ‫"הבית הוא היכן שהלב נמצא,"‬
‫שזה יהיה מבעית אם "זה" היה הבית שלכם.‬
‫עבור המתיחה הזאת,‬
‫גירושים הובילו למכירת אחוזה אגדית.‬
‫בסיפור שלנו,‬
‫אלינור, הַמַּטְרִיאַרְכָלִית של המשפחה,‬
‫חלתה והעבירה את שטר המכר‬ ‫של הבית לכלתה, ניקי.‬
‫ובכן, הכלה לשעבר.‬
‫היא זאת שמתגרשת‬
‫מהבן הלא יוצלח שלה, טוד,‬
‫שהמסירות שלו למסורת‬ ‫משפחתית ארוכה גורמת לו…‬
‫להשתגע.‬
‫אבל הלילה, שתי המטרות התמימות האלה‬
‫עומדות לקבל מושב בשורה הראשונה‬ ‫לראות איך הבית הזה מתפקד מבפנים.‬
‫הראשונה היא אליריה.‬
‫היא חושבת שהיא עובדת עם דין,‬
‫שמתקין מערכת אבטחה חדשה‬
‫כדי לוודא ששום דבר לא ייגנב‬ ‫במהלך אירוע "בית פתוח" שייערך בקרוב.‬
‫בינתיים, המטרה התמימה השנייה שלנו, קיילה,‬
‫חושבת שהיא תעבוד עם סוכנת הנדל"ן, טניה.‬
‫הן יארגנו את הבית כך שייראה‬ ‫מושך יותר לקונים פוטנציאלים.‬
‫אליריה וקיילה מעולם לא נפגשו,‬
‫אבל הלילה, דרכיהן יצטלבו‬
‫ויתחברו בדרך שהן מעולם לא ציפו לה.‬
‫עכשיו, מדובר ב"מי מפחד ממתיחות",‬ ‫אז חברת האבטחה וחברת הנדל"ן מזויפות.‬
‫כל מי שהן יפגשו הערב הם שחקנים,‬
‫וכל מה שהן יעשו יצולם במצלמות נסתרת.‬
‫אבל הבית אמיתי מאוד,‬
‫וכפי שאומרים בעסקי הנדל"ן,‬
‫לבית יש "עצמות" נהדרות.‬
‫לא הצגתי את עצמי, דין.‬ ‫-דין, בסדר, אליריה.‬
‫אליריה, נעים להכיר.‬ ‫-כן.‬
‫אז אני עובד באקספרס סיירת אבטחה.‬ ‫-בסדר.‬
‫גם את עכשיו.‬ ‫-כן!‬
‫אנחנו צוות.‬ ‫-בסדר.‬
‫בעצם, הן מארגנות את הבית למכירה.‬ ‫-בסדר.‬
‫עכשיו, מאחר ויש כל כך‬ ‫הרבה חפצי ערך בבית הזה.‬
‫הן יוציאו את חפצי הערך.‬
‫הרהיטים, העתיקות הירושות המשפחתיות.‬ ‫-בסדר. מסגרות.‬
‫הן יוציאו אותם ויביאו דברים זולים יותר.‬
‫בסדר, חשיבה חכמה.‬
‫בכל מקרה, הן מארגנות את הבית, נכון?‬
‫אנחנו מתקינים מצלמות אבטחה בגלל…‬
‫כי אנחנו רוצים להגן על הבית.‬ ‫-בדיוק.‬
‫תוכלו להראות לי את קיילה?‬ ‫היא פוגשת עכשיו את השחקנית שלנו, טניה.‬
‫אני טניה, היי.‬
‫היי, נעים להכיר.‬ ‫-נעים להכיר.‬
‫אני מתרגשת. זאת עבודתי הראשונה.‬ ‫-אלוהים.‬
‫תודה רבה שאת עוזרת לי הערב.‬ ‫-כן, בטח.‬
‫אז, ממש מרגש. אני סוכנת נדל"ן,‬ ‫ואנחנו מארגנות בית למכירה.‬
‫- שחקנית -‬
‫כן, את אוהבת עיצוב?‬
‫כן.‬
‫זה כל כך כיף.‬ ‫-למעשה, אני מאוד מתעניינת בזה.‬
‫באמת? אלוהים!‬ ‫-כן.‬
‫אני נרגשת מאוד. אני בפינטרסט,‬ ‫כאילו, "ככה הבית שלי ייראה יום אחד."‬
‫את מדהימה.‬
‫אני כל כך נרגשת.‬
‫כפי שאת רואה, יש מצלמות בכל הבית.‬ ‫-בסדר.‬
‫זאת המרפסת הקדמית. אלה אנחנו.‬
‫בסדר.‬ ‫-עכשיו, יש לי כמה בעיות.‬
‫אני לא מצליח להפעיל את כולן.‬
‫אלה מצלמות ישנות. הבית הזה עושה לי בעיות.‬
‫תרשי לי לספר לך מה אנו מחפשים.‬ ‫יש לנו משהו שנקרא "עוקבים".‬
‫מה זה?‬ ‫-זה אור שחוצה את המסך.‬
‫אני מקבל את זה בלי הפסקה.‬
‫וגם, אנחנו מחפשים "גמגום".‬
‫מה את חושבת שזה?‬
‫"גמגום" זה כאשר זה כאילו…‬ ‫-נכון.‬
‫והאחרון,‬
‫זה כנראה הכי קל. זה נקרא "קיפאון".‬
‫בסדר.‬ ‫-זה מובן מאליו.‬
‫נכון.‬ ‫-שזה…‬
‫כאילו… קפוא.‬
‫זה נתקע.‬
‫לא.‬
‫שזה… שהמצלמה קופאת?‬
‫אתה קופא עכשיו?‬ ‫-בסדר.‬
‫זה טוב. בדיוק ככה.‬ ‫-כן.‬
‫בחיי. זה הולך להיות כיף.‬
‫מה שאצטרך שתעשי, זאת תהיה תחנת הבסיס שלך.‬
‫מגניב.‬ ‫-זה מרכז הבקרה ל…‬
‫הקטר.‬ ‫-הקטר. ה…‬
‫הכרטיסן.‬ ‫-כן. את הכרטיסן.‬
‫בסדר, מושלם. בסדר‬ ‫-אני בקרון המאסף. בסדר?‬
‫בסדר, בואו נשלח‬ ‫את אשתו לשעבר של טוד, ניקי.‬
‫שלום!‬
‫היי!‬ ‫-היי!‬
‫תודה שבאתם. אני מעריכה את זה.‬ ‫-אין בעיה.‬
‫שמי אליריה.‬ ‫-ניקי. אליריה?‬
‫נעים להכיר אותך.‬
‫היי. דין.‬ ‫-טוב לראות אותך.‬
‫עבדתי כאן כל השבוע. היי.‬
‫טוב לראות אותך.‬ ‫-היא עוזרת לי הערב.‬
‫יופי. ראיתם את אנשי הנדל"ן?‬
‫לא, עוד לא. לא ראיתי את טניה.‬ ‫-בסדר.‬
‫הם מציגים את הבית בסופ"ש הזה.‬
‫בסדר.‬ ‫-אז, אני אראה לך. הנה…‬
‫זה באמת בית ענק,‬
‫והפריטים האלה,‬
‫הם בעצם נכנסים לאחסון.‬
‫זאת רשימה של הפריטים הכי יקרים שלנו.‬
‫בסדר.‬ ‫-וכשאנשי הנדל"ן מגיעים,‬
‫המארגנים, אם תוכלו לעבור על הרשימה הזאת‬
‫ותבדקו שהכול נמצא.‬
‫בסדר.‬ ‫-הייתה לי שאלה.‬
‫אני לא רוצה לשאול בנוגע לשווי,‬ ‫אבל הייתה לנו הערכה‬
‫על שווי הבית.‬ ‫-הו, כן.‬
‫תגידי לה כמה חשבת שהבית שווה.‬ ‫-חשבתי שהוא אולי שווה 330,000 דולר.‬
‫הערכה שלי גבוהה מדי?‬
‫ובכן, זה 5,900,000 דולר.‬
‫הערכתי את זה בהרבה פחות ממה שזה.‬
‫טוב, זה הרבה. זה מדוע…‬
‫למה אתם מוכרים אותו?‬
‫אני עוברת…‬
‫אני מתגרשת.‬
‫בעלי לשעבר, טוד,‬
‫אימא שלו השאירה לי את הבית הזה.‬
‫בסדר.‬ ‫-כן.‬
‫אז… היא הלכה לעולמה?‬
‫לא.‬
‫היא… היא מאוד חולה.‬
‫אז, האישה שהבית בבעלותה,‬
‫ככל הנראה נמצאת בבית החולים,‬
‫והיא נתנה את הבית לכלתה.‬
‫ואז הזוג התגרש,‬
‫והכלה מקבלת את הבית.‬
‫זה מסובך כי טוד מאוד כועס‬
‫בקשר לזה שהבית ניתן לי.‬
‫בסדר.‬
‫אבל אלינור רוצה להיקבר בבית קברות.‬
‫וטוד רוצה שהיא תיקבר כאן.‬
‫זה חלק מהמסורת המשפחתית‬ ‫לקבור את בני המשפחה שלהם באחוזה.‬
‫לאורך 200 השנים האחרונות,‬
‫כל בני משפחתו של טוד נקברו בשטח הנכס הזה.‬
‫הו, וואו.‬ ‫-כן, זאת מסורת במשפחה.‬
‫כן. כמה זמן את מכירה את טוד?‬
‫היינו יחד ארבע שנים וחצי.‬
‫אני מצטערת שזה לא הסתדר.‬
‫אחרי שעוברים את השלב הזה,‬ ‫אני די בטוחה שזה כאילו,‬
‫דשא ירוק ופרחים בצד השני.‬ ‫זה טוב לראות שהגעת לשלב הזה.‬
‫אני שמחה שהגעת לנקודה הזאת. באמת.‬
‫אני יודעת שזה בטח ממש קשה.‬ ‫אל תגרמי גם לי לבכות,‬
‫אבל אני יודעת שזה בטח ממש קשה.‬
‫מצפים לך דברים נהדרים.‬ ‫-כן, זה כל כך קשה.‬
‫כן.‬ ‫-גם אני עברתי פרידה קשה.‬
‫באמת?‬ ‫-כן… זה קשה.‬
‫כן. אני לא יודע.‬
‫טוב, כן.‬
‫אהיה בסביבה אם תזדקקו לי.‬
‫רק תודיעו לי.‬ ‫-תודה!‬
‫תודה רבה! ביי.‬ ‫-ביי.‬
‫היא אמרה שהם נקברו בשטח הנכס?‬
‫כן! למעלה מ-200 שנים.‬
‫אז אתה יודע כמה גופות יש…‬
‫כאילו בשטח הנכס הזה?‬
‫כן, בשטח הנכס הזה. זה מעל…‬ ‫אני אפילו לא יודעת כמה גופות.‬
‫זה יכול להיות מעל 2,000 גופות. 200 שנים?‬
‫אני לא יודע.‬
‫אני לא יודע כלום על ערך הבתים.‬
‫אבל אם הייתי קונה את הבית הזה…‬ ‫-כן.‬
‫והיית מגלה על הגופות.‬
‫כן, לא הייתי רוצה לקנות אותו.‬
‫בסדר, בואו נבדוק את הציוד.‬
‫אגיד לך מה, אולי נעשה בדיקת מצלמה?‬
‫בסדר.‬ ‫-אני אצא לאחת המצלמות.‬
‫את תראי אותי.‬ ‫-בסדר.‬
‫אני יכולה רק לדמיין‬ ‫מה עובר על הבחורה הזאת.‬
‫הבית הזה שווה 5,200,000 דולר?‬
‫הוא 5,200,000 דולר?‬ ‫-היא מדברת לעצמה.‬
‫אחותי, זה כאילו בית מפגש למשפחה שלמה.‬
‫מה?‬
‫טוב, תראי את האריות.‬ ‫-אלוהים.‬
‫קיילה מגיעה, בדיוק מגיעה.‬
‫מעולם לא הייתי באחוזה כזאת, המזרקה, הכול.‬
‫אלה בהחלט המטרות שלי בחיים.‬ ‫-נכון?‬
‫דין הגדול לעין הנשר.‬
‫עבור לעין הנשר.‬
‫בואי נעשה כמה בדיקות, בסדר?‬
‫אני אעשה כמה תנועות גדולות,‬
‫ותגידי לי אם אני יציב.‬
‫כן, אתה יציב.‬
‫אני אוהבת את הז'קט החמוד שלך. זה זית?‬ ‫-כן.‬
‫"גמגום". אסתובב סביב השולחן הזה מהר.‬
‫כן, אתה נראה ברור.‬
‫השארתי אותו פתוח.‬
‫אלה הסרבלים שנלבש.‬
‫בסדר, נראה שאליריה ראתה את קיילה במוניטור.‬ ‫אנחנו קרובים להתנגשות שלנו.‬
‫אני חושבת שזה דין למטה.‬
‫אוקיי, בואי נסיים‬ ‫כי אני רוצה לצאת מהחדר הזה.‬
‫לוחיות השמות והציורים‬ ‫הישנים האלה עושים לי צמרמורת.‬
‫קיבלתי.‬
‫מה את רואה?‬
‫אני רואה את שתי העיניים הכחולות שלך.‬
‫אולי תאחזי במעקה, כי זה מאוד תלול.‬
‫אז המצלמה הזאת נראית די טוב.‬
‫נהדר. בסדר.‬
‫שלום, מה שלומך?‬ ‫-היי, טניה.‬
‫דין, זאת קיילה.‬ ‫-היי!‬
‫-היי, נעים להכיר.‬ ‫-היא עוזרת לי.‬
‫כן, טוב, אני אחזור לחדר הבקרה שלי.‬
‫מדליק.‬
‫רוצה שנלך ואציג אותך?‬ ‫-בואו נעשה זאת.‬
‫בטח.‬ ‫-טוב, הן מתנגשות.‬
‫זה הזמן שאליריה תפגוש את קיילה.‬
‫היי, אליריה.‬
‫היי!‬ ‫-אני קיילה.‬
‫אליריה. נעים להכיר.‬
‫אני רק עוזרת היום.‬
‫בסדר.‬ ‫-להזיז כמה דברים.‬
‫היי.‬ ‫-היי! אליריה.‬
‫אני טניה.‬ ‫-טניה?‬
‫אליריה?‬ ‫-כן.‬
‫נחמד! איזה שם מגניב.‬ ‫-תודה. זה פרח.‬
‫מגניב! נעים להכיר.‬
‫זאת רשימה של העתיקות.‬
‫אז יש לי שעון סוס הברזל.‬ ‫-כן.‬
‫פסל ברונזה של גבר.‬ ‫-כן.‬
‫דוב סטיין.‬
‫זה "ספל בירה סטיין"?‬ ‫-סטיין, מצטערת.‬
‫"ספל בירה סטיין".‬ ‫-הבנתי.‬
‫טלסקופ מתכתי, כלי מים מתכתי.‬
‫כן, יש לי את זה.‬ ‫-מושלם.‬
‫אז את ואני נביא אותם לכאן…‬
‫בסדר.‬ ‫-…ואז הם יוכנסו לאחסון.‬
‫אנחנו נסתובב בשטח הנכס. נבדוק מצלמות.‬
‫אתן יודעות.‬ ‫-בסדר, נתראה.‬
‫נתראה.‬
‫טניה וקיילה.‬
‫קיילה?‬
‫קיילה.‬
‫הו, אלוהים. אתם צוחקים עליי?‬
‫זה לא נמצא איפה שרציתי שזה יהיה.‬
‫אני…‬
‫תוכלי לעזור לי? אני רוצה את זה כאן.‬ ‫-כן.‬
‫ומסיבה כלשהי, הוא ממשיך לזוז לכאן.‬ ‫תיזהרי על הגב שלך.‬
‫כן.‬
‫עוד קצת.‬
‫בדיוק שם. כן. כבר הזזתי את הכיסא הזה.‬
‫זה נראה די טוב.‬
‫כן.‬ ‫-זה נראה כמו תמונה די טובה.‬
‫אולי קצת… אלה די ברורות.‬
‫כן.‬
‫אז מה הראשון?‬
‫שעון סוס הברזל, ש…‬ ‫-כמובן.‬
‫…אני חושבת שקלענו בול.‬
‫זה נראה מאוד קל.‬ ‫-אכפת לך להחזיק אותו מלמטה?‬
‫בואי נֹאחַז בו חזק.‬ ‫-תודה.‬
‫בבקשה.‬ ‫-מושלם. בסדר, נהדר. אנחנו בסדר.‬
‫נכון.‬
‫היי, יש לנו את פריט מספר אחת.‬ ‫-בסדר, רוצה לשים את זה כאן?‬
‫בסדר, בואו נעשה את אפקט המסך.‬
‫תראו את…‬
‫נכון.‬ ‫-…הצד.‬
‫זה מאוד מסקרן. מעניין מאיפה זה.‬
‫כמו פסל הברונזה של הגבר.‬
‫כן.‬
‫היי, האם זה מוזר?‬
‫את רואה את הפינה הימנית התחתונה?‬
‫רואה מה שאני רואה?‬ ‫-אין מצב. אני רואה מה שאת רואה.‬
‫מה את רואה?‬
‫זה צילום בזמן אמת?‬
‫כן.‬ ‫-כן, כרגע בדקנו את המצלמות.‬
‫הכול היה בסדר.‬
‫בטוחים שזה בזמן אמת?‬
‫מה את רואה?‬ ‫-בבקשה תפסיקו.‬
‫הפינה הימנית התחתונה, נכון?‬
‫כן.‬ ‫-אתן מוכנות בבקשה להפסיק?‬
‫אני רואה שהכיסא שהרגע הזזנו…‬
‫הרגע הזזנו את כיסא הנדנדה מהפינה השנייה.‬ ‫-…לפינה האחרת חזר לפינה הזאת.‬
‫אני לא חושבת שאני רוצה לחזור לחדר הזה.‬
‫אתן מוכנות לא לעשות את זה?‬ ‫ -ניקי… ניקי בסביבה, בעלת הבית. פגשת אותה?‬
‫לא, לא פגשתי.‬ ‫-עדיין לא ראינו אותה מאז שחזרתי.‬
‫אני לא יודעת.‬ ‫-זה פשוט…‬
‫אני כאילו… הרגע היינו שם.‬
‫זה נכון.‬ ‫-רק עברנו מהחדר ההוא לחדר הזה.‬
‫בואו לא נבהיל אותי ככה, חבר'ה.‬
‫טוב, נחזור פנימה. אנו נחזור פנימה. אנו…‬
‫בסדר.‬ ‫-נביא את הפריט השני. הכל בסדר.‬
‫בדיוק עשינו זאת, נכון?‬
‫לא עשינו את זה? בואי נעשה זאת שוב.‬ ‫כי אני לא רוצה את זה כאן.‬
‫את בטוחה?‬ ‫-כן, בהחלט.‬
‫אני לא ראיתי…‬ ‫-גם אני לא.‬
‫האם… כרגע בדקנו את המצלמה הזאת.‬
‫כן.‬
‫זה היה מוזר.‬
‫היא הפחידה אותי. גם אותך, נכון?‬
‫כן. כשמישהו שם לך מחשבה בראש…‬
‫נכון?‬
‫היא די הפחידה אותי.‬ ‫ -כאילו…‬
‫כאילו, הייתי…‬ ‫-אלוהים, היא הפחידה.‬
‫פסל ברונזה של גבר.‬
‫בסדר.‬ ‫-אנחנו עובדות עם זה?‬
‫כן.‬ ‫-זה נראה ברונזה. הוא גבר.‬
‫הו, אלוהים.‬
‫הציור הזה.‬
‫זאת קיילה.‬
‫היי!‬ ‫-זאת ניקי, מי שסיפרתי לך עליה.‬
‫נעים להכיר. תודה שבאת.‬ ‫-בית יפהפה.‬
‫תודה. אני באמת מעריכה את זה.‬
‫אני מניחה שטוד שוב תלה את הציור.‬
‫זה דיוקן.‬
‫זה כנראה אחד מבני המשפחה המקוריים.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫אני מרגישה שזה עוקב אחריי לכל מקום בחדר.‬
‫תוכלו לעזור לי להוריד את זה?‬
‫כן. את מוכנה לעזור לה?‬ ‫-כן.‬
‫הנה, אני אחזיק את…‬
‫כן.‬
‫בסדר.‬ ‫-בסדר, אז בואי נוריד את זה.‬
‫אלוהים, אני שונאת את הציור הזה.‬
‫- קליפורד, יקירנו המנוח -‬
‫אלך לראות את אנשי האבטחה.‬ ‫תגידו לי אם אתן צריכות משהו.‬
‫תודה, ניקי.‬ ‫-בסדר.‬
‫תודה רבה.‬ ‫-ביי.‬
‫בסדר.‬
‫אז למה שלא נחזור לכאן?‬
‫היי!‬ ‫-היי!‬
‫שאלה, אתם הזזתם את הדיוקן בחדר היין?‬
‫מי מהם? את זה?‬
‫כן.‬ ‫-שלום.‬
‫היי, זה ד"ר תורמן.‬
‫היי, ד"ר תורמן.‬
‫האם תוכלי להגיע?‬
‫בהחלט, הכול בסדר?‬
‫בסביבה… תוכלי לענות לזה?‬ ‫לפעמים עושים לכאן משלוחים.‬
‫בטח. איך עליי לענות?‬
‫תוכלי לומר, "שלום." לאף אחד לא אכפת.‬
‫שלום?‬ ‫-היי, מי זאת?‬
‫זאת קיילה. אני כאן עם חברת הארגון.‬
‫ובכן, זה טוד. את בבית שלי.‬
‫שלום. היי.‬ ‫-היי.‬
‫זה אחד מהדברים האלה שהייתי שמח שתהיי כאן.‬
‫אלינור הייתה מאוד ברורה‬ ‫שאם המצב יגיע לשלב הזה,‬
‫את צריכה להיות נוכחת.‬
‫מה שמך?‬
‫קיילה.‬
‫קיילה. היי, אוכל לדבר עם אשתי?‬
‫זה טוד.‬ ‫-פשוט תיקחי הודעה.‬
‫כן. פשוט תיקחי הודעה.‬ ‫-בסדר. אני יכולה לקחת הודעה.‬
‫זה נהדר. זה מושלם. זה טוד.‬
‫אז יש לי חדשות טובות.‬ ‫ראשית, אני מחזיר את אימא הביתה.‬
‫בסדר.‬ ‫-כן, וזה מרגש מאוד.‬
‫יהיה לנו טקס שיבה הביתה.‬
‫בסדר.‬ ‫-אז תיידעי את ניקי, בסדר?‬
‫תוכלי לעשות זאת?‬ ‫-כן, אני יכולה.‬
‫ואת תהיי שם?‬
‫לא.‬
‫את לא תהיי שם?‬
‫בסדר.‬ ‫-הו, בסדר.‬
‫בסדר, נפלא. תודה רבה. תגידי את זה לניקי.‬
‫בסדר.‬ ‫-בסדר, להתראות.‬
‫זה היה טוד?‬
‫כן.‬ ‫-בסדר. מה הוא אמר?‬
‫הוא אמר שהוא יביא את אימא שלו הביתה לטקס.‬
‫חשבתי שהאימא לא מרגישה טוב?‬
‫האם אלינור בסדר, או מה?‬
‫זה אחד מהדברים ש…‬
‫אשמח אם תהיי פה.‬ ‫-פשוט תנשמי.‬
‫בסדר.‬ ‫-פשוט תנשמי.‬
‫טוב, תודה. אני מיד אגיע.‬
‫בסדר. נתראה בקרוב.‬ ‫-בלי מחשבות שליליות.‬
‫בלי מחשבות שליליות.‬ ‫-בסדר. תודה.‬
‫זה בסדר. בלי מחשבות שליליות.‬ ‫את לא יודעת. בלי מחשבות שליליות.‬
‫טוב, זה נשמע שאלה היו‬ ‫חדשות רעות, רק לפי טון הדיבור.‬
‫הוא נשמע מודאג, אבל אי אפשר לדעת.‬
‫רק תנשמי.‬ ‫-תודה.‬
‫תנשמי לפני שנצא.‬ ‫-את מלאך. אני אלך.‬
‫בסדר.‬ ‫-פשוט תנשמי. בלי מחשבות שליליות.‬
‫תודה רבה.‬ ‫-אלוהים. זה התזמון הכי גרוע.‬
‫פסל ברונזה של גבר. מעולה.‬
‫היי, חבר'ה.‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫יש לנו את פריט מספר שתיים.‬
‫זה מטורף.‬
‫את בסדר?‬
‫אז ניקי בדיוק הייתה כאן.‬ ‫התקשרו אליה מבית החולים.‬
‫ובעיקרון, היא צריכה‬ ‫ללכת לשם בהקדם האפשרי, אז…‬
‫זה רציני.‬ ‫-זה נשמע רע.‬
‫כן.‬ ‫-זה לא היה בית החולים? האימא?‬
‫כן.‬ ‫-כן.‬
‫אני חושבת שכשהם לא מספרים לך בטלפון…‬
‫הוא לא אמר כלום.‬ ‫-לא.‬
‫זה רציני.‬
‫כי טוד התקשר,‬ ‫והוא אמר שהוא מביא אותה לכאן.‬
‫מה?‬
‫שהולכת להיות תהיה חגיגה‬ ‫או משהו כזה. איזה טקס.‬
‫משהו כזה, כן.‬
‫אולי היום זה יום ההולדת של אלינור?‬ ‫-אין לי מושג.‬
‫חגיגה.‬ ‫-זה קטע משפחתי.‬
‫זה לא ענייני.‬ ‫-נכון? בואו נסכים על כך.‬
‫אנחנו נחכה כאן. אז מה יש לנו?‬ ‫בסדר. אז יש לנו פסל מתכת קטן. נהדר.‬
‫אדיר.‬ ‫-תודה.‬
‫אדיר. סבבה.‬ ‫-יופי.‬
‫בואי נחזור.‬
‫המשימה הבאה שלנו היא שנעשה בדיקה נוספת.‬
‫בסדר, מושלם.‬ ‫-אז אני אהיה עם מכשיר הקשר.‬
‫דין הגדול.‬ ‫-דין הגדול, עין הנשר. בסדר.‬
‫איזה יום, בנאדם!‬
‫איזה יום.‬
‫היי, אני עולה למעלה לבדוק מצלמה.‬
‫בסדר.‬ ‫-אז אתם יכולים לעבוד עם אליריה.‬
‫דין הגדול לעין הנשר.‬
‫עבור לעין הנשר.‬
‫עין הנשר, את רואה אותי?‬
‫כן, אני רואה.‬
‫בסדר, בואי נבדוק את ה"עקבות".‬
‫טוב.‬
‫אני רק רואה את הפנס.‬
‫האם זה נשאר פועל, או שזה מיד כבה?‬ ‫מוכנה, הנה אני לוחץ. קליק.‬
‫כן, זה כבה מידית.‬
‫אני אנופף קצת בידיים.‬ ‫תגיד לי אם הידיים שלי קופאות.‬
‫בסדר, כולם. תתכוננו.‬ ‫הגיע הזמן להכניס בן משפחה שאבד זה מכבר.‬
‫אני עדיין זז. האם אני עדיין זז?‬
‫אני רואה מישהו יורד למטה.‬
‫מה, איפה?‬
‫תראו אותה! היא מבועתת.‬
‫אתה מוכן לבוא לכאן, בבקשה?‬
‫כן, יש שם מישהו?‬
‫בבקשה, בוא לכאן.‬
‫דין הגדול?‬ ‫-כן, אני בא.‬
‫מה הבעיה עם המצלמה הזאת?‬
‫ראיתי מישהו יורד במדרגות.‬
‫זה היה גבר. הוא לבש כובע וחליפה.‬
‫אף אחד לא היה שם.‬ ‫-זה כל כך מפחיד.‬
‫רואה. זה מקליט…‬
‫זה טוד?‬
‫זה מה שראית?‬ ‫-לא, לא ידעתי. זה היה…‬
‫זה טוד.‬
‫הוא כאן?‬
‫זה בטח, כאילו…‬
‫אני גם אוהבת את זה‬ ‫כי יש להם את המשפחה שלהם,‬
‫והם חולקים למשפחה כבוד‬ ‫בחדר הזה, וזה כל כך אלגנטי.‬
‫כן, את יודעת מה אשמח לעשות?‬
‫אשמח להזמין קפה.‬
‫את רוצה משהו?‬ ‫-בטח, כן.‬
‫מה את אוהבת? אני מוכנה לכל דבר.‬
‫היי, חבר'ה, אתם רוצים קפה או תה?‬
‫מיד נגיע. את רוצה קפה או תה?‬
‫כן.‬ ‫-קדימה. כן, קדימה.‬
‫זה ממש בלבל אותי. בוא פשוט לא נחשוב על זה.‬
‫יש לי כרטיס סטארבקס.‬
‫יש לנו את כולם באותו חדר.‬ ‫הגיע הזמן שהם יפגשו את טוד.‬
‫שתינו מזמינות צ'אי סויה-וניל.‬ ‫-את קופצת לסטארבקס?‬
‫חלב קוקוס ממש טוב.‬
‫בסטארבקס הוא מתוק. עבדתי שם.‬
‫עבדת שם?‬ ‫-כן.‬
‫ספרי לנו את הסודות.‬ ‫-כן.‬
‫אני מעדיפה את הקוקוס על הסויה שלהם.‬
‫יש להם סויה-וניל,‬ ‫אבל הקוקוס מתוק יותר באופן טבעי.‬
‫היי!‬ ‫-היי.‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫איפה אשתי?‬
‫האם זאת את שדיברתי… את קיילה?‬
‫לא, קיילה דיברה איתך, העוזרת שלי.‬ ‫-כן.‬
‫כן, אני טוד. דיברתי איתך בטלפון.‬
‫היי, כן.‬ ‫-ניקי כאן?‬
‫כן, לא. אז למעשה,‬ ‫ניקי קיבלה טלפון מבית החולים.‬
‫ואמרה שהיא צריכה ללכת לבית החולים מייד.‬
‫היא בסדר?‬
‫ובכן, זה היה בקשר לאלינור.‬ ‫-אימא שלי.‬
‫זאת אלינור?‬ ‫-כן, זאת אימא שלי.‬
‫בסדר.‬
‫טוב, אני נכנס לעמדה.‬
‫בדיוק עמדנו להביא קפה.‬ ‫-אתם מביאים קפה?‬
‫אתה רוצה?‬ ‫-אתם מזמינים?‬
‫אני מתכוונת.‬ ‫-זה נהדר.‬
‫כן.‬ ‫-אתה רוצה משהו?‬
‫כן, כמובן, אני רוצה קפה.‬
‫אנחנו מזמינים קינמון-דולצ'ה, שוקולד לבן.‬
‫אז זה יהיה מוקה-שוקולד לבן‬
‫ותחליף חלב קוקוס.‬
‫הם ישאלו אם את רוצה קצפת.‬
‫אני בדרך כלל לא אוהבת קצפת‬ ‫בקפה שלי, אז לא הייתי מזמינה קצפת.‬
‫בלי קצפת? בסדר. באיזה גודל?‬
‫- וירג'יניה, יקירתנו המנוחה -‬
‫המשקה הראשון מתוק מדי בשבילי.‬
‫התכוונתי להזמין תה.‬ ‫התכוונתי שזה המשקה שאתן צריכות לנסות.‬
‫כי הרבה אנשים אוהבים את זה, אבל אני אזמין…‬
‫זה משקה שהרבה לקוחות נהגו להזמין.‬
‫זה תה ירוק.‬
‫אתם מוכנים להשגיח על אימא שלי לרגע?‬
‫בהחלט.‬ ‫-כן. בסדר.‬
‫רק רגע. זה בסדר מצדך, אם אצא איתם,‬ ‫והם… הם נראים ממש נחמדים.‬
‫בסדר, נהדר. אני אוהב אותך.‬
‫אני כבר חוזר.‬ ‫-בסדר.‬
‫אני אזמין, תה ירוק אפרסק-לימונדה קר‬
‫את רוצה את זה קר?‬ ‫-כן.‬
‫תה ירוק אפרסק-לימונה קר, ממותק.‬
‫ואז להוסיף מאצ'ה.‬
‫היי, חבר'ה.‬
‫יש דבר אחד שאימא שלי‬ ‫רצתה שאספר לכם על הבית.‬
‫אז זה העניין. הבית…‬
‫הוא לא למכירה!‬
‫בסדר.‬
‫אנחנו נכנס מאחור, דרך הבריכה.‬
‫הבית הזה שייך למשפחה הזאת.‬
‫האחים שלי.‬
‫האחיות שלי.‬
‫בני הדודים שלי.‬
‫סבא-רבא-רבא שלי.‬
‫הכוח שלנו נמצא בקירות האלה.‬
‫הקירות האלה…‬
‫יכולים לדבר.‬
‫והגיע הזמן שהם…‬
‫ידברו!‬
‫בסדר. עכשיו טוד…‬
‫טוד, מה אתה עושה?‬
‫חזרתי עכשיו מבית החולים. הם אמרו…‬
‫לא. אף אחד לא מתקרב אלי.‬ ‫ברצינות. בבקשה תעזבי אותי.‬
‫בבקשה, אני עומדת להתעלף עכשיו.‬
‫תפסתי אותך.‬ ‫-אני עומדת להתעלף.‬
‫אל תתעלפי. היי תראו!‬
‫תירגעי לשנייה!‬
‫כולם, פשוט תירגעו.‬
‫חכו שנייה.‬
‫בסדר? פשוט חכו.‬
‫מיד אגיע. תנו לי שנייה.‬
‫אני עומדת להתעלף. אני צריכה מישהו.‬ ‫-את צריכה ללכת?‬
‫תראי מי זה.‬ ‫-אני לא יודעת מי זה.‬
‫אני יכול לשפר את המצב. אוכל להסביר הכול.‬
‫בבקשה, תפסיק.‬ ‫-אתן בתוכנית המתיחות שלי.‬
‫לא, אני לא. לעזאזל אני לא.‬ ‫-כן. את כן.‬
‫את בתוכנית מתיחות.‬ ‫-לא!‬
‫זאת תוכנית מתיחות.‬ ‫-את ידעת מזה?‬
‫זאת תוכנית מתיחות. הכול מזויף.‬
‫כולנו מזויפים.‬
‫באמת. כולנו שחקנים.‬ ‫-לא, הם לא.‬
‫אני מבטיח לך, כולם שחקנים. תראי.‬
‫מצלמה. יש מצלמה שם.‬
‫זאת תוכנית מתיחות.‬ ‫-זאת תוכנית מתיחות. ותראו שחקנים.‬
‫כן, אתן כוכבות התוכנית.‬
‫הייתם מדהימים.‬ ‫-תשבו, תשבו לרגע.‬
‫אתן לא נפגשתן בעבר.‬
‫לא, בהחלט לא.‬ ‫-לא, בכלל לא.‬
‫את ידעת מזה?‬ ‫-לא, אחותי, לא.‬
‫לא, בעצם, זה יפתיע אתכן לדעת‬ ‫שאתן היחידות שלא הייתן מעורבות בזה?‬
‫באמת?‬
‫כולנו שחקנים,‬
‫אלוהים.‬
‫אתם ממש מפחידים.‬
‫כמעט פגעת… אני כל כך נבהלתי‬ ‫כשראיתי את הרוח הזאת במצלמה.‬
‫רציתי לבכות.‬ ‫-ראית רוח רפאים?‬
‫ראיתי את זה. כשהייתם כאן.‬ ‫-למה לא סיפרת לי?‬
‫לא היית כאן.‬
‫למה לא אמרת לי את זה?‬
‫עדיין האמנתי כשראיתי את הדם. הייתי כאילו,‬
‫"וואו, זה כל כך דרמטי.‬ ‫הוא לא נותן למכור את הבית."‬
‫כשצפיתן בתוכניות מתיחות אחרות,‬ ‫לא חשבתן שיוכלו למתוח אתכן.‬
‫תמיד חשבתי שהן מבוימות. נכון?‬
‫נכון. הרגשתי…‬ ‫-תמיד חשבתי שהן מבוימות.‬
‫לא ידעתן שכשתבואו לכן,‬ ‫אתן תהיו הכוכבות ב"מי מפחד ממתיחות."‬
‫ברכותינו!‬
‫כן!‬ ‫-זה מרגש.‬
‫זה אדיר.‬
‫חבר'ה, שברתי ציפורן.‬ ‫-אלוהים!‬
‫שברתי…‬ ‫-הו, אלוהים.‬
‫שברתי שלוש ציפורניים.‬ ‫-לא!‬
‫תרגום כתוביות: אביחי בוב‬