PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
TY ZDI UMÍ MLUVIT
Říká se, že domov je tam, kde máte srdce. V tomhle domě by to bylo děsivý.
V tomto díle má kvůli rozvodu dojít k prodeji nádherneho panství.
V našem příběhu ženská hlava rodiny Eleanor onemocněla
a převedla vlastnictví domu na svou snachu Nikky. Teda, na svou bývalou snachu.
Nikky se rozvádí s jejím nezdárným synem Toddem.
Ten je oddaný rodinné tradici, ze které začíná pomalu šílet.
Naše dva nic netušící cíle uvidí z první řady, jak tato domácnost funguje.
První je Alyria. Myslí si, že pracuje s Deanem, který právě instaluje
nový bezpečnostní systém, aby nic nezmizelo během prohlídek domu.
Náš druhý nic netušící cíl Keila si myslí, že bude pracovat s makléřkou Tanyou.
Připraví dům tak, aby byl pro potenciální kupce atraktivní.
Alyria a Keila se neznají,
ale dnes se jejich cesty setkají způsobem, na který jen tak nezapomenou.
Bezpečnostní agentura a realitní makléřka jsou falešné.
Všichni okolo nich jsou herci a vše zaznamenají skryté kamery.
Ale dům je skutečný. A jak říkají makléři: „Dům má výborné vnitřnosti.“
SÍDLO RODINY GRIMSWELLŮ
- Nepředstavil jsem se. Dean. - Alyria.
- Těší mě. - Jo.
- Dělám pro Express Security Patrol. - Jo.
- Ty taky. - Jo!
- Jsme tým. - Oukej.
- Připravujou dům na prodej. - Dobře.
V domě je ale spousta cenností, které se z něj dají pryč.
- Nábytek, starožitnosti, dědictví. - Chápu.
- Nahradí je levnějšími věcmi. - To je důmyslný.
Zkrátka dům připravují na prodej. Nainstalujeme bezpečnostní kamery…
- Chceme ochránit dům. - Správně.
Ukažte mi Keilu. Za chvíli se setká s naší herečkou Tanyou.
Jsem Tanya.
- Těší mě. - Mě taky.
- Těším se, moje první práce. - Moc děkuju za výpomoc.
- Není vůbec zač. - Jsem makléřka. Budeme prodávat dům.
- Máš ráda design? - Jo.
- Je to fakt zábava. - Dost mě zajímá.
- Vážně? No ty jo. - Jo.
Těším se. Na Instáč si přidávám fotky: „Takhle bude vypadat můj dům.“
- To se mi moc líbí. - Vážně se těším.
- Jak vidíš, mám všude kamery. - Jo.
- Tohle je vstup, tohle jsme my. - Jo.
Ale teď nějak blbnou. Některý prostě nefungujou.
Jsou to starý kamery a tenhle dům mi to neulehčuje.
Povím ti, co hledáme. Říkáme tomu světelný stopy.
- Co to je? - Světlo v kameře.
Pořád se mi to děje. A taky hledáme zadrhávající se kamery.
- Co myslíš, že to je? - Když dělají tohle.
Jo. A pak poslední a nejlehčí problém. Říká se mu zamrznutí.
- Jo. - To mluví samo za sebe.
- Jo. - Co to je?
Že to zamrzne. Obraz se zasekne.
Ne? Kamera zamrzne? Jako teď ty? Dobře.
- Správně. - Jo.
Hergot, tohle bude švanda.
Tohle bude tvoje základna.
- Velitelství… - Předek vlaku.
- Předek… - Průvodčí.
- Jo. Jsem ve služebním voze. - Super.
- Oukej. - Oukej?
Teď Toddovu exmanželku Nikki.
Zdravím!
- Ahoj! - Ahoj!
- Díky, že jste tady. - Rádo se stalo.
- Alyria. - Nikki. Alyria? Těší mě.
- Ahoj. Dean. - Těší mě.
- Pracuju tady celý týden. - Těší mě.
- Dneska mi pomůže. - Dobře. Viděli jste lidi z realitky?
- Ne, Tanya tady ještě není. - Dobře.
- O víkendu tam budou prohlídky. - Oukej.
Tady mám… Je to vážně obří dům.
Všechny tyhle předměty uloží do skladu.
- Seznam našich nejcennějších věcí. - Jo.
Až to sem přijdou připravit lidi z realitky, projděte s nima ten seznam,
- že nic nechybí. - Dobře.
Mám otázku. Nechci se ptát na cenu, ale přemýšleli jsme,
- jakou má dům hodnotu. - Jo.
- Řekni jí svůj tip. - Okolo 330 000 dolarů.
- Tipla jsem to moc vysoko? - Cena je 5,9 milionu dolarů.
Tipla jsem to o dost níž. To je fakt hodně. To…
- Proč ho prodáváte? - Můj… Právě se rozvádím.
A matka mého exmanžela Todda mi odkázala tenhle dům.
- Oukej. - Jo.
- Takže… umřela? - Ne. Jenom je vážně nemocná.
Majitelka domu je podle všeho v nemocnici.
Odkázala dům svojí snaše.
Ta se pak rozvedla s jejím synem. Takže dům připadne snaše.
Je to komplikované, protože Todda vážně štve, že jsem dům dostala já.
- Jo. - Eleanor chce být pohřbená na hřbitově.
Todd chce, aby byla pohřbená tady. Je to součástí rodinné tradice.
Aby byli členové rodiny pohřbení tady. Všichni z Toddovy rodiny
byly za posledních 200 let pohřbeni tady.
- Oukej… - Je to rodinná tradice.
- Jak dlouho se s Toddem znáte? - Byli jsme spolu čtyři a půl roku.
To mě mrzí, že to nevyšlo. Když jste si tím prošla, je to teď určitě
pro vás osobně mnohem lepší. Jsem ráda, že to máte za sebou.
Jsem za vás fakt šťastná.
Je to asi dost náročné. Nerozbrečte mě. Vím, že to musí být fakt těžké.
- Čekají vás skvělé věci. - Jo, je to náročné.
- Jo. - Taky za sebou mám těžkej rozchod.
- Vážně? - Jo… je to těžký. Jo… Nevím.
- Tak jo. - Budu tady, kdybyste mě potřebovali.
- Dejte vědět. - Díky!
- Díky moc! Ahoj. - Ahoj.
- Řekla, že jsou pohřbeni na pozemku? - Jo. Už to dělají 200 let.
- Víš, kolik těl je… - Na tomhle pozemku?
Jo. To bude strašně… Ani nevím, kolik těl. Může jich být přes dva tisíce. 200 let?
Nevím. O cenách domů nemám nejmenší páru.
- Ale kdybych kupoval tenhle… - A dozvěděl ses o těch tělech…
Nekoupila bych ho.
Zkontrolujeme vybavení.
- Pojďme otestovat kamery. - Oukej.
- Půjdu na kameru, uvidíš mě. - Fajn.
Nedokážu si představit, čím si ta holka prochází.
Tenhle dům je za 5,2 milionu dolarů?
- 5,2 milionu? - Mluví sama se sebou.
To je dům pro celou širokou rodinu.
Co?
- Podívej na ty lvy. - Božínku.
Právě přijíždí Keila.
V takové vile s fontánou jsem nikdy nebyla.
- Dala bych si říct. - Viď?
- Velkej Dean volá Orlovi. - Tady Orel.
Provedeme pár testů. Budu dělat prudký pohyby. Jestli je všechno v cajku.
Je.
- Hezká bunda. Olivová barva? - Jo.
Zadrhávání. Rychle obejdu tenhle stůl.
Všechno dobrý.
Nezamknula jsem. Dáme si na sebe tyhle bundy.
Alyria si na monitoru všimla Keily. Za chvíli se setkají.
To bude asi Dean dole.
Dokončíme to, chci už odejít. Ty starý jmenovky a obrazy mě děsí.
Chápu.
- Co vidíš? - Tvoje dvě modrý oči.
Možná se přidržuj zábradlí. Schody jsou fakt strmé.
Tahle kamera vypadá dost dobře. Bezva. Jo.
- Ahoj. - Ahoj, Tanyo!
- Deane, Keila. - Ahoj!
- Těší mě. - Pomáhá mi.
- Vrátím se zpátky do řídící místnosti. - Super.
- Pojďte, představím vás. - Dobře.
Setkají se. Alyria se právě potká s Keilou.
- Hej, Alyriio. - Ahoj!
- Jsem Keila. - Alyria. Těší mě.
Dneska vypomáhám.
- Oukej. - Přesouváme věci.
- Ahoj. - Ahoj, Alyria.
- Tanya. - Tanya?
- Alyria? - Jo.
- Parádní jméno. - Díky. Podle kytky.
Cool! Těší mě. Tohle je seznam starožitností.
- Železné kůň s hodinami. - Jo.
- Bronzová soška muže. - Ano.
Pivní skvrna.
- Myslíš pivní holbu? - Jo.
- Pardon. - Mám to.
- Kovový dalekohled a nádoba na vodu. - To máme.
- Perfektní. - Společně je sem přineseme…
- Dobře. - …a pak půjdou do skladu.
Budeme procházet dům a kontrolovat kamery.
- Tak jo, zatím. - Zatím!
- Tanya a Keila. Keila? - Keila.
Bože můj, to jako vážně? Tady jsem to vůbec nechtěla. Já…
- Pomůžeš mi to přesunout? - Jo.
Z nějakého důvodu to pořád přesouvají sem. Opatrně.
Jo. Ještě trošku. Přímo tady. Jo.
Už jsem to křeslo jednou stěhovala.
- Vypadá to dobře. - Jo.
Dost dobrej obraz.
- I když možná… Je to dost čistý. - Jo.
Co máme jako první?
- Železné kůň s hodinamy, který… - Očividně.
…máme přímo tady.
- To vypadá lehce. - Chyť to zespodu.
- Líp se ti to ponese. - Díky.
- A je to. - Perfektní. Můžeme.
- Jasně. - Předmět číslo jedna.
Polož ho sem.
Spusťte efekt na monitoru.
- Podívej na tu menší… - Jo.
- Část. - Dost zajímavé. Odkud to asi je?
- A ta bronzová soška muže. - Jo.
Není to divný? Vidíte tu spodní pravou kameru?
- Ty jo. - Vidíš to?
- Vidím. - O co jde?
- Je to živý obraz? - Jo.
- Právě jsme tu kameru zkontrolovali. - Je to fakt živý obraz?
- Co vidíte? - Dost.
Ten pravý dolní roh, ne?
- Jo. - Můžete toho nechat?
Ta židle, co jsme přenesly…
- Právě jsme ji daly do protějšího rohu. - A je zpátky.
Do tý místnosti se už nevrátím.
- Můžete toho nechat? - Nikki… Je tady majitelka. Znáte ji?
- Ne. - Ještě jsme ji nepotkaly.
- Já nevím. - Prostě…
- Právě jsme tam byly. - To je pravda.
- A rovnou jsme šly sem. - Takhle mě neděste, holky.
- Fajn, vrátíme se tam. - Dobře.
Přinesu ten druhý předmět. V pohodě. Přesunuly jsme ho, ne?
Nebo ne? Tak znovu. Tady to nechci.
- Určitě? - Rozhodně.
- Neviděla… - Ani já.
- Vždyť jsme tu kameru právě otestovali. - Jo.
To bylo divný. Vyděsila mě. Tebe taky, ne?
- Jo. Když ti někdo dá brouka do hlavy… - Že jo?
- Vyděsila mě. - Prostě…
- Byl jsem z toho… - Já taky.
Bronzová soška muže.
- Dobře. - Myslí se tahle?
- Ano. - Vypadá to jako bronz a jako muž.
Panebože. Ten obraz.
- To je Keila. - Zdravím.
- A tohle je Nikki. - Těší mě. Díky, že jsi tady.
- Máte nádherný dům. - Díky. Toho si moc vážím.
Ten obraz asi pověsil zpátky Todd.
Je to portrét. Zřejmě někoho z první generace téhle rodiny.
- Vážně? - Jo.
Mám pocit, že mě sleduje, ať už jdu kamkoli. Pomůžete mi ho sundat?
- Jo. Pomůžeš jí? - Jo.
- Podržím ti to. - Jo.
- Dobře. - Tak to sundáme.
Bože, jak já ten obraz nenávidím.
DRAHÝ ZESNULÝ
Půjdu zkontrolovat sekuriťáky.
- Díky, Nikky. - Jo.
- Díky moc. - Ahoj.
Tak jo.
Vrátíme se k práci.
- Ahoj! - Ahoj!
Chci se zeptat, přesunuli jste ten obraz ve vinárně?
- Který? Tenhle? - Jo!
- Prosím? - Tady dr. Thurman.
- Dobrý večer, dr. Thurmane. - Mohla byste sem přijet?
Samozřejmě. Je vše v pořádku?
Kolem… Mohla bys to vzít? Někdy si nechají dovézt jídlo.
- Jak se mám představit? - To je fuk, jen pozdrav.
- Prosím? - Kdo je tam?
- Tady Keila. Pracuju pro realitku. - Tady Todd. Jseš v mým baráku.
- Aha, dobrý večer. - Dobrej.
Byl bych moc rád, kdybyste sem přijela.
Eleanor se jasně vyjádřila, že kdyby to dospělo až tak daleko, máte u toho být.
- Jak že se jmenuješ? - Keila.
Keilo, můžeš mi dát moji manželku?
- Volá Todd. - Ať zanechá vzkaz.
- Jo. - Můžu jí něco vyřídit?
No výborně. Super. Tady Todd. Mám dobrý zprávy. Zaprvý, vezu matku domů.
- Dobře. - Jo. A tohle je fakt vzrušující.
Oslavíme její návrat.
- Dobře. - Vyřiď to Nikki, jasný?
- Jasně, vyřídím. - Budeš tam?
- Ne. - Nebudeš?
- Tak jo. - Fajn, díky moc. Vyřiď to Nikki.
- Tak jo. - Nazdar.
- To byl Todd? - Jo.
- Co říkal? - Že sem přiveze svou mámu na oslavu.
Myslela jsem, že je nemocná.
Je Eleanor v pořádku?
Jde o to, že…
- Rád bych, abyste přijela. - Dýchejte.
- Jo. - Dýchejte.
- Dobře, díky. Hned tam budu. - Super. Tak brzy nashle.
- Žádné negativní myšlenky. - Děkuju ti, holka.
Žádné negativní myšlenky. Nic nevíte. Žádné negativní myšlenky.
Ale znělo to jako špatná zpráva. Podle jeho hlasu.
- Zněl ustaraně, ale nevíte. Dýchejte. - Díky.
- Dýchejte, než odejdeme. - Jsi anděl. Vrátím se.
- Dýchejte! Žádné negativní myšlenky. - Dík.
Božínku. Nejhorší možný načasování.
Bronzová soška muže. Paráda.
- Ahoj, lidi. - Ahoj.
- Předmět číslo dvě. - To je šílený.
- Jste v pořádku? - Byla tady Nikki. Volali jí z nemocnice.
- Musela tam hned jet. Bude to vážný. - Znělo to špatně.
- Jo. - Šlo o jeho mámu?
- Jo. - Jo.
Myslím, že když ti neřeknou po telefonu… Neřekl vůbec nic.
- Ne. - Bude to vážný.
- Volal Todd. Že ji sem veze. - Prosím?
Bude tady nějaká oslava nebo něco. Něco takovýho. Jo.
- Nemá dneska náhodou Eleanor narozky? - Netuším.
- Oslavu. - Rodinná věc. Nám do toho nic není.
- Že jo? Na tom se shodneme. - Počkáme tady. Tak co máme? Sošku.
- Paráda. - Dík.
- Úžasný. - Bezva.
Pojďme zpátky.
- Provedeme další test. - Dobře.
Budu na vysílačce.
- Velkej Dean. - Jo. Ty jseš Orel.
To je teda den!
To je teda den.
Jdu nahoru zkontrolovat kameru. Noste to dál Alyrii.
- Velkej Dean Orlovi. - Tady Orel.
- Vidíš mě, Orle? - Jo, vidím.
Ověříme ty světelný stopy.
Dobrý. Vidím jenom tu baterku.
Zůstane tam světlo, nebo hned zmizí? Vypnu ji. Klik.
- Jo, hned zmizí. - Zamávám ti. Sleduj, jestli zamrznu.
Tak jo, připravte se. Vrátí se dávno zesnulý člen rodiny.
- Pořád se hejbu. Vidíš to? - Vidím, jak někdo schází dolů!
Cože? Kde?
Sledujte ji! Je strachy bez sebe.
Můžeš sem přijít, prosím?
- Jo, je tam někdo? - Pojď sem, prosím.
- Velkej Deane? - Běžím!
- Co je s tou kamerou špatně? - Někdo scházel po schodišti.
Byl to muž. Měl klobouk a oblek.
- Nikdo tam nebyl. - To je fakt děsivý.
Vidíš? Nahrává…
To je Todd?
- To jsi viděla? - Ne, nevím. Bylo to…
- To je Todd. - Je tady?
To musí být… Moc se mi to líbí. Mají svou rodinu,
které v téhle místnosti vzdávají čest. Je to elegantní.
Víš, co by teď bylo ideální? Ráda bych si objednala kafe.
- Dáš si něco? - Jo, jasně.
Co máš ráda? Objednám cokoli.
- Hej, nedáte si kafe nebo čaj? - Jdeme za váma! Dáš si kafe nebo čaj?
- Jo. - Tak pojď.
To mě rozhodilo. Nebudu to řešit.
Mám Starbucks kartičku.
Všichni jsou ve stejný místnosti. Seznámí se s Toddem.
- Dáme si vanilkové sójové chai latté. - Ze Starbucksu?
Kokosový mlíko je výborný. Starbucks je fajn. Dělala jsem tam.
- Jo? - Jo.
- Prozraď nám to. - Jo.
Mám radši jejich kokos než sóju. Mají vanilkovou sóju, ale kokos je sladší.
- Dobrý večer! - Zdravím.
Zdravím. Kde je moje žena?
- Mluvil jsem s… Jseš Keila? - Mluvila s vámi moje asistentka Keila.
- Jo. - Jo, jsem Todd. Volal jsem ti.
- A jo. - Je tady Nikki?
Není. Zavolali jí z nemocnice, že tam musí hned jet.
Je v pořádku?
- Ne, šlo o Eleanor. - O moji mámu.
- To je Eleanor? - Jo.
Aha.
Běžím tam.
- Právě jsme si objednávali kafe. - Vážně?
- Dáte si? - Objednáte je sem?
- Jo. - Výborně.
- Jo. - Dáte si něco?
- Jo, samozřejmě. - Skořicový dolce s bílou čokoládou.
Bílá čokoládová mocha s kokosovým mlíkem. Zeptají se, jestli chceme šlehačku.
- Já šlehačku v kafi nemám ráda. Bez ní. - Bez šlehačky? Oukej.
- Jakou si dáš velikost? - To kafe, co chcete, je na mě moc sladký.
Dala bych si čaj. Jenom vám to kafe doporučuju,
protože spoustě lidem chutná. Já si dám…
- Zelený čaj. U zákazníků byl populární. - Dohlídnete mi chvíli na mámu?
- Určitě. - Jo. Oukej.
Počkejte. Nevadí, když tě tady s nima… Působí moc mile.
- Super. Mám tě rád. Hned se vrátím. - Dobře.
- Dám si ledový broskvový zelený čaj… - Ledový?
Jo. Ledový broskvový zelený čaj. Oslazený a s maččou.
Čau, lidi.
Moje matka chtěla, abych vám o tomhle domě řekl jednu věc.
Takže věc se má takhle. Dům…
- Není na prodej! - Dobře.
Vezmeme to zadem. Okolo bazénu.
Tenhle dům patří mojí rodině. Mým bratrům.
Sestrám. Bratrancům. Sestřenicím.
Mému prapradědečkovi.
Naše moc přebývá v těchto zdech!
Tyhle zdi… umí mluvit.
A je na čase… aby promluvily.
Podívej, Todde…
Todde, co to děláš? Právě jsem přijela z nemocnice. Řekli mi…
Nikdo se ke mně nepřibližujte! Pusťte mě!
- Nejspíš omdlím! - Držím tě.
- Omdlím! - Neomdli! Podívej!
- Podívejte se! - Hlavně klid!
Počkejte! Jo? Počkejte.
Hned tam budu. Vteřinu.
- Omdlím. Potřebuju pomoc. - Musíš jít?
- Podívej. - Neznám ho!
To bude dobrý. Všechno vám vysvětlím.
- Dost. - Napálili jsme vás.
- Ne! - Jo napálili. Jste v mým pořadu.
- Ne! - Napálili jsme vás.
- Vědělas o tom? - Všechno to bylo falešný.
- Všichni jsme falešní. Jsou to herci. - Nejsou.
Přísahám, že to jsou herci. Podívejte. Tamhle je kamera.
- Tohle je pořad se skrytou kamerou? - Jo. Jsou to herci.
- Jsi hvězda pořadu. Byly jste úžasný. - Posaďte se na chvíli.
Neznáte se, že ne?
- Vůbec. - Neznáme.
- Vědělas o tom? - Vůbec, holka.
Překvapilo by vás, že jste o tom nevěděly jenom vy dvě?
- Opravdu? - Všichni tady jsme herci.
Bože můj. Jste fakt děsivý.
Málem jste… Ten duch na kameře mě fakt vyděsil.
- Chtěla jsem brečet. - Tys viděla ducha?
- Jo. Byly jste tady… - Proč jste mi to neřekli?
- Nebylas tady! - Proč jste mi to neřekli?
S tou krví jsem tomu pořád věřila:
„Tohle je fakt dramatický. Nedovolí, aby dům prodali.“
Nenapadlo by vás, že vás takovej pořad dostane.
- Vždycky mi to přišlo hraný. - Přesně. Mám…
A falešný.
Při příchodu jste netušily, že budete hvězdou Děsivých setkání. Gratuluju!
- Jo! - Fakt vzrušující.
- Tohle je úžasný. - Zlomila jsem si nehet!
- Ježišmarjá! - Zlomila jsem si…
- Tři nehty! - Ne!
Překlad titulků: Jakub Doležal